PAGAL VILJAMO LANDĖJAUS ROMANĄ
Taip. Sveika, Džoana.
Nieko tokio.
Kas naujo?
Ką?
Kada?
Lore.
Mieloji.
Ko?
Viskas baigėsi.
- Ką? - Jis prisipažino.
Patzas.
- Aš ne... - Ką tik skambino Džoana.
Leonardas Patzas šiąnakt pasikorė.
Paliko laišką Rifkinams. Prisipažinimo laišką.
Ekspertizė ką tik patvirtino jo rašyseną.
Ar tikrai?
Taip.
Žinau, sunku patikėti, bet tai - tiesa.
Džoana šįryt pateiks prašymą atmesti kaltinimą.
O Dieve...
Aš taip... Aš maniau...
Nereikia.
Tai jau nebesvarbu.
Viskas baigta.
Džeikobai.
Pabusk, bičiuli.
Turime tau naujieną.
Visiems stot.
Dėmesio.
Posėdžiui pirmininkauja gerbiamas teisėjas Frenčas.
Teismo posėdis prasideda. Prašom sėstis.
Ponai prisiekusieji, šįryt aštuntą valandą
ieškovas pateikė nolle prosequi, tuo pareikšdamas sprendimą
atmesti kaltinimus, pateiktus atsakovui Džeikobui Barberiui.
Tai - atsakas į pastaruosius įvykius,
apie kuriuos, be abejo, netrukus sužinosite.
Atsakovą prašau atsistoti.
Jaunuoli, neabejoju, kad nekantraujate iš čia išeiti.
Todėl leiskite man pirmam ištarti jums
žodžius, kurių jūs ir jūsų tėvai, be abejonės, labai laukėte.
Džeikobai Barberi, jūs - laisvas.
Džeikobui Ouvenui Barberiui, teismo nurodymu byloje 08- 44- 07,
kaltinimai turi būt panaikinti, o kaltinamasis -
paleistas iš teismo salės.
Sumokėtas užstatas turi būti grąžintas. Byla baigta.
Peržvelgę visą medžiagą,
mes pateiksime kur kas išsamesnį pranešimą.
Dabar noriu pareikšti kuo nuoširdžiausią apgailestavimą
dėl to, ką Rifkinų ir Barberių šeimoms teko patirti.
Labai viliuosi, jog teisinga bylos baigtis jiems suteiks nors kiek ramybės.
Dėkoju. Daugiau jokių klausimų.
Akivaizdu, tokia bylos baigtis mus nudžiugino.
Bet kaip patys įsivaizduojate, šiai šeimai teko ištverti daug.
Todėl paprašysime jūsų gerbti jų privatumą
ir leisti jiems ramiai atsigauti. Dėkoju.
Džeikobai, kaip jautiesi?
Puikiai.
Pone Barberi, ar imsitės veiksmų prieš departamentą?
Ponai Barberiai, prašom čia!
- Džoana, aš neturiu žodžių. - Ak, liaukis.
Endis teisus. Be tavęs nebūtume viso šito įveikę.
Daugiausiai, kas man būtų pavykę - gauti išteisinamąjį nuosprendį.
Tai, kas nutiko - tūkstantį kartų geriau.
Tai - nekaltumo įrodymas.
- Sveikinu, jaunuoli. - Ačiū, Džoana.
Žinau, kad tau buvo nelengva.
Bet ateis diena, kai suprasi,
jog patyrei tai, ką retas gali patirti.
Tėti?
- Žinau, kad tai - tavo darbas. - Ei, ei!
Tai - tavo darbas! Aš žinau! Žinau!
- Paleisk mane! - Viskas gerai?
Ką man su juo daryt? Iškviest policiją ar ką?
Ne!
Ne.
Paleiskite jį.
Prašau.
Nagi. Nešdinkis lauk.
Jis to nedarė, Denai.
Viskas gerai, vyruti?
Kas jūs, po galais?
Senas tavo tėvo bičiulis. Jis paprašė manęs jus pasaugot.
Sveikinu, beje.
Tau pasisekė, tiesa, vaike?
Lipk į mašiną.
Vėliau paskambinsiu.
Ačiū.
Dėl Bilio daug ką padaryčiau.
Perduok savo seniui labų dienų nuo manęs, gerai?
Tu - laisvas. Šaunuolis!
Nusišypsok, Džeikobai. Nusišypsok.
Matote įrašą, darytą iškart po to, kai Barberių šeima
grįžo į savo namus Niutone, Masačusetse,
po neįtikėtino posūkio byloje.
Ši byla prikaustė daugybės žmonių dėmesį.
Kaip matote, jie šypsosi, ir tai - labai suprantama.
Barberių šeima pagaliau galės ramiai
kartu atšvęsti šios dienos teismo nuosprendį.
Aiškiai prisimenu tą dieną.
Viskas atrodė taip netikra.
Tai buvo tikra.
Žinoma.
Tai kas toliau? Kas?
Gyvenimas vėl grįžo į senas vėžes?
Ne.
Nebeliko kur grįžti.
Laikas pasidalino į tai, kas buvo prieš,
ir po to.
Mieloji, ketinu išvirti kavos. Nori?
Ei.
Kas tau?
Tą dieną teisme,
kai Derekas skaitė tą istoriją, aš neabejojau.
Beprotiškai skamba, bet man net palengvėjo.
Pamaniau: "Bent jau žinau."
Kokia motina gali taip galvoti apie savo vaiką?
Tu išgyvenai beprotišką įtampą. Mes abu išgyvenome.
Ta istorija ir mane sukrėtė. Labiau, nei parodžiau.
Tu paleisk visa tai.
Aš stengiuosi.
Neabejojome dėl vieno - čia mums nebeliko ką veikti.
Mes norėjome pradėti viską iš pradžių. Tik turėjom sugalvoti kur.
Lorei pasiūlė darbą Kolorade.
Ji susidomėjo. Bet nenorėjo skubėti.
Mes supratom, kad ši istorija mūsų nepaliks, taigi...
Kodėl nepamėginus likti čia,
kur buvom mažiausiai pageidaujami.
- Ačiū. - Aš tuoj.
Man vėl paskambino Klodija Hofman dėl rezervacijos patvirtinimo.
Kam?
O Dieve, aš visiškai pamiršau.
- Kas? - Meksika.
Regis, praėjo visa amžinybė.
Gaila, negirdėjai, kaip ji nervinosi.
Taip, neabejoju.
Na, tai - kalėdinės savaitės kelionė, tad turim apsispręsti dabar.
Važiuojam.
Maldauju, nereikia.
Nereikia.
Ei. Valgyk.
Na, kaip tu?
Man smalsu.
Juk žinojai, kad anksčiau ar vėliau ateis metas šiam pokalbiui.
Gal galėjom pakalbėti ir telefonu, bet...
Ne, tai...
Aš nieko prieš.
Man gera vėl tave matyti.
Man irgi, Endi.
Žinau, kad negalim pakeisti to, ką privertėme tave ištverti.
Aš tikiuosi, tu mane suprasi.
Tu dirbai savo darbą.
Bet kuriuo atveju, noriu tau pasakyti,
kad esu tau dėkinga už tai, kaip laikeisi visų šių įvykių metu.
- Aš nieko nedariau. - Būtent.
Juk galėjai siaubingai apsunkinti man gyvenimą, bet tu to nepadarei.
Todėl ačiū tau.
Čia - likę tavo daiktai.
Ketinau nusiųsti tau paštu,
bet vis laukiau nežinia ko.
Juk žinai, kad gali čia likti.
Ar bent pagalvojai apie tai? Apie grįžimą atgal?
Ne. Negalvojau.
Žinok, Nylas Lodžiudisas mąsto imtis privačios veiklos.
Jis čia niekuo dėtas.
Aš tiesiog nebegaliu daugiau šito daryti.
Po to, kai pabuvojau kitoje apkasų pusėje.
Tikrai?
Taip. Labai.
Aišku. Suprantu.
Privalėjau paklausti.
Šiaip jau patarčiau nepaleisti Nylo.
Jis - geras teisininkas.
Turėjo kelis blogus įpročius, bet gal dabar atsipeikėjo.
Bet kuriuo atveju, algą tau mokėsime,
kol apsispręsi, ką veiksi toliau.
Todėl neskubėk, gerai pagalvok.
Tą ir padarysiu.
Gerai.
- Perduosi Lorei linkėjimų? - Žinoma.
O, vos nepamiršau. Policija ką tik baigė Patzo tyrimą.
Maniau, jie baigė anksčiau.
Nežinau, bet lyg ir nesuėjo kai kokie galai.
Smulkmenos. Žinai, kaip būna.
Bet dabar byla - baigta. Norėjau, kad žinotum.
Taip. Ačiū.
Šįvakar lazdomis mojuoti dar neverta, patikėk manim.
- Sveikas. - Labas.
Kaip pavyko pokalbis su Lin?
Gerai. Siunčia tau linkėjimų.
Taip, kur gi ne.